Captiu per la passió bategant de la vida i unes insondables forces tel·lúriques que el connecten amb la seva terra, Damià Rotger Miró (Ferreries, 1981) ha fet, d’aquest llibre, un espai de cambres sense sostre: versos arrelats en l’experiència del lloc i que graviten entorn del desig; «poesia viscuda com a matèria invisible devinguda forma», com subratlla Vicenç Altaió en el seu pròleg. Llibre d’esvalots esdevé l’obra més ambiciosa d’un poeta que, inspirat sota el llamp, ha polit lletra a lletra un conjunt de poemes memorables capaços d’evocar-nos imatges concretes –cales verges, festes patronals, personatges que se n’anaren per no tornar– amb altres més introspectives, obertes a la lliure interpretació i que s’endinsen en la follia i la raó, l’esperit i la carn, el caos i l’amor redemptor |